Spuštění mořského akvária má své zákonitosti a já se pokusím v této části popsat jednotlivé kroky, kterými nová nádrž musí projít.
Úplně na začátku je nutno upozornit, že tento popis bude jen velmi obecný, neboť různorodost mořských nádrží je obrovská a také že srovnání se sladkovodními nádržemi je prakticky nemožné ( i když dlouholetí sladkovodní akvaristé to velmi neradi slyší a svůj omyl těžko přiznávají ).
Ideální start
Nádrž založená výhradně z dobře ošetřených a správně přepravovaných kvalitních živých kamenů ( popis kamenů zde ) v přiměřeném množství k objemu nádrže, napuštěná "živou vodou" - tj. vodou z dlouhodobě prosperující nádrže, přepravovanou v krátkém čase a při ideální teplotě. Nádrž zcela bez živočichů ( vyjma těch v živých kamenech
![Smile :-)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Ideální množství "živé vody" - cca 80%, zbývajích 20% doplnit vodou z RO namíchanou se solí. Hustota může být při startu o něco nižší ( za předpokladu, že v nádrži nemáme žádné korálnatce ), ale ne méně než 1,020 g/ml.
Ideální množství živých kamenů je cca 20-30% objemu nádrže. Ideální množství v kg nelze jednoznačně stanovit, neboť čím poréznější ( a tím lepší ) kámen, tím menší hmotnost a větší objem ... a naopak.
Stavba útesu ze živých kamenů "na sucho" je problematická z důvodu nedostatku času - nechceme přijít o život v nich obsažený. Pokud si tedy netroufáme na rychlou stavbu, je lepší napustit nádrž vodou, nasypat písek a poté vložit kameny a sestavit útes. Výhodou je to, že hned vidíme, jak útes vypadá. Voda totiž velmi výrazně zkresluje a útes postavený v prázdné nádrži nemusí po napuštění vodou naplnit očekávání.
Je třeba si uvědomit, že živé kameny nemohou delší dobu zůstat na suchu a ani přeprava ve vodě bez pohybu nesmí být příliš dlouhá, neboť především mikro život v nich obsažený bez přísunu kyslíku velmi rychle hyne. Stejně tak živou vodu nelze skladovat déle, než několik málo hodin. Bez přísunu kyslíku ( typicky mícháním čerpadlem ) se z kvalitní vody, urychlující náběh systému, stává zdroj budoucích problémů.
Použití komerčně dodávaného "živého písku" na dno nádrže je diskutabilní, ale určitě s ním nic nepokazíme. Zato několik hrstí písku z prosperující nádrže nebo jejího filtru start nového systému nepochybně výrazně urychlí.
Velmi vhodné je hned na počátku vložit do nádrže několik kostek bioakvacitu ( více zde ), který byl předtím několik týdnů až měsíců v prosperující nádrži/filtru. Takto naočkovaný bioakvacit nám poskytne mnohem lepší službu, než bedna komerčně dodávaných "zázračných" vodiček.
Máme tedy napuštěnou nádrž, postavený reef a čekáme, co se bude dít ...
Veškerá technika musí být puštěna od samého začátku - streamy, filtrace, oběhové čerpadlo. Vložíme dojnásobek výrobcem doporučené dávky odstraňovače fosfátů ( do fluidního filtru nebo do "ponožky" ). Toto neplatí v případě, kdy máme v nádrži hned od počátku živé korálnatce !!!
Osvětlení - pokud na živých kamenech nejsou zbytky korálnatců, nemusíme v prvních dnech až týdnech svítit vůbec. Ještě více tím totiž omezíme růst řas. Se svícením začínáme postupně ve třetím až čtvrtém týdnu od spuštění nádrže. Pokud je na kamenech nějaký vyšší život, je potřeba svítit hned, ale ne na 100%. Periodu a intenzitu je potřeba postupně navyšovat tak, abychom konečného stavu dosáhli cca ke konci čtvrtého týdne po napuštění systému. Tou dobou také přijde čas na první výměnu vody. Měníme cca 10% objemu systému s tím, že pokud jsme při startu zvolili nižší salinitu, začneme ji postupně zvyšovat až na standardní úroveň 1,024-1,026g/ml. Navýšení nesmí být skokové a lze ho dosáhnout v zásadě dvěma způsoby. Navyšováním salinity vody na výměnu a/nebo doplňováním odpařené vody vodou nasolenou ( POZOR! Pouze do doby, než dosáhneme konečné hodnoty, poté už musíme doplňovat odpar výhradně čistou vodou z RO ). Při první výměně vody vyměníme i odstraňovač fosfátů a tentokrát již použijeme pouze množství, doporučené výrobcem!
Pokud jsme dodrželi výše uvedený postup a materiály, měly by se nám vyhnout řasy a sinice buď úplně, anebo by jejich výskyt měl být minimální. Pokud se řasy objeví, zpravidla je to nejprve hnědá řasa, později sinice ( hnědé, zelené, fialové ) a nakonec zelená vláknitá řasa. Vše ale závisí na použitých materiálech a postupech. Růst řas a sinic ovlivňuje množství fosfátů a rozpuštěného dusíku. Alternativní starty
Začínající akvarista zpravidla nakoupí kvalitnější techniku, ale snaží se ušetřit na tom, kde to podle něj nebude tolik vadit - na živých kamenech. Je to samozřejmě velký omyl.
Při použití suchých kamenů můžeme sledovat dvě poměrně rozdílné cesty.
1. kvalitní a velmi dobře očištěné kameny ( řádně vylouhované, očištěné tlakovou vodou )
2. nekvalitní kameny, plné organických nečistot
V prvním případě je reálná naděje, že období řas a sinic potrvá relativně krátkou dobu - cca měsíc až dva ( při dodržení ostatních podmínek "ideálního startu" ). Ve druhém případě je velmi pravděpodobné, že období řas a sinic bude trvat dlouhé měsíce až roky, případně že vůbec nebude možné se jich zbavit, dokud nedojde k výměně kamenů a restartu nádrže. Pokud použijeme při startu pouze vodu čerstvě namíchanou, nebo jen malé procento tzv. "živé vody" ( při dodržení ostatních podmínek "ideálního startu" ), bude scénář náběhu systému jen o něco lepší, než při použití suchých kamenů a 80% živé vody.
Nahradíme-li naočkovaný bioakvacit komerčně dodávanými ampulemi bakterií, také o něco prodloužíme dobu náběhu systému. Na druhou stranu je rozhodně lepší použít komerční přípravky, než nepoužít vůbec nic.
Pár slov závěrem
Z výše uvedeného vyplývá, že každé ošizení materiálů, použitých při startu systému, se nám vrátí v podobě delšího období řas a sinic. A protože vše spolu souvisí, není možné si myslet, že kvalitní technika, dobře postavená filtrace, živé kameny a písek, voda i naočkovaný akvacit nám zajistí start na 100% bez řas a sinic, když např. dopustíme přehřátí nádrže. Kritickou teplotou je cca 30°C, přičemž velmi záleží na okysličení nádrže - pokud je dobré, systém nám nepatrně vyšší teplotu, trvajicí omezenou dobu, odpustí. Podobný problém nastane při neuváženém předčasném osazení nádrže živočichy. Ještě horší situace nastane, pokud těch živočichů nasadíme do rozbíhající se nádrže příliš. Další velmi častou chybou je vypnutý odpěňovač - ten je potřeba spustit hned po napuštění systému. I kdyby neměl co odpěňovat ( což je nepravděpodobné ), jeho druhou významnou funkcí je okysličování vody. Další častou chybou je nevhodná kombinace součástí filtrace - např. peletky nebo "vodka filtr" bez odpěňovače, tekutý a pevný fosfátabsorbér najednou ...
Je vcelku pochopitelné, že každý chce mít své moře co nejdříve jako z katalogu, ale v tomto případě doslova platí "spěchej pomalu". Jakýkoliv spěch se nám brzo vrátí a čím víc pravidel pro ideální start nádrže porušíme, tím úpornější boj nás čeká.
V mořském akváriu probíhá řada procesů, jejichž pochopení vyžaduje nejenom dlouhodobé a soustavné studium, ale také cit ... Ani jedno začínající mořský akvarista nemá. Zvyky ze sladkovodní akvaristiky jsou prakticky k ničemu. Nezbývá tedy než se spolehnout na osvědčené, vyzkoušené postupy. V opačném případě bude náběh systému pomalejší a také výrazně dražší ...
Na úplný závěr bych chtěl připomenout, že i když akvárium úspěšně projde první fází náběhu a řasy a sinice odejdou, zrání nádrže a stabilizace procesů budou trvat ještě několik dalších měsíců ( a čím víc jsme start ošidili, tím to bude trvat déle ). Bylo by tedy nerozumné nádrž naplnit velkým množstvím náročných živočichů, jejichž šance na přežití bude velmi nejistá ...